Translation ZALMEN BEHAR
Морис...
Не, извадете го. Той не трябва да е там...
Морис.
Това не може да бъде... Те го покриват...
Така ли ще свърши той...
Морис, вчера си говорехме, беше точно вчера, седяхме си...
Не можах да се простя с теб.
Не го виждам.
Ти си вдовица като мен.
Ние сме вдовици.
Филм на Ронит Елкабец Шломи Елкабец
Меир, Хаим, трябва да кажем молитвата за мъртвите.
Каква трагедия ни сполетя... - Хаим, трябва да кажем молитвата.
Твоят син си отиде! Отиде си!
Маски! Сложете си маските!
Какво да правим?
Дръж, мамо.
Не мърдай! Семейството остава тук.
Вивиан, сложи си маската.
Майко, сложи си маската.
"Възвишено и свято е великото име Божие". - Амин.
"В света, които Той е създал
и нека Той установи Неговото царство по време на живота ти
и по време на дните ти, и в живота
на цял Израел бързо и скоро, Амин!
"Нека великото Му име да бъде благословено завинаги и за цяла вечност
"Блажен и възхвален, прославен,
"превъзнесен и почетен, възвишен,
"и възпят от името на Светия,
"благословен от Него, над всички благословии
"и химни, похвали и утешения
"които се говорят по света и да кажем:" - Амин.
"Нека има мир на небето и в живота за нас,
"и за целия Израел и да кажем, Амин".
"Шива" Седем дни
Ита...
Какво щях да правя без теб?
Каква бъркотия. - Не сега, Хаим, влизай вътре, чакат те.
Съжалявам, Ита.
Не съжалявай. Прави каквото трябва и това е.
Да...
Ще влезеш ли?
Ще дойда по-късно.
Ще намеря решение.
Разбира се.
Какво прави той тук?
Дошъл е за молитвата. Какво става с теб, Вивиан?
За молитвата...
Седни, майко. - Не, не, ще седна на пода.
Но равина каза, че може да седиш на стол, майко.
Не можеш да седиш на пода в твоето състояние. - Не, не...
Това е забранено. - Остави я да седи на пода.
Справяш ли се? - Всичко е под контрол. - Добре.
Какво е това, Лили?
Воденички.
Виждам, че са воденички.
Не се яде месо по време на траура. - Ние ядем.
Ще попитам Жак. - Попитай го.
Воденички...
Не е време за смях. Това е забранено!
Тереза, направи едно кафе.
Евелин...
Слушай, ще остана да спя тук с теб.
Да не си полудяла? Не можеш.
Ако спиш тук тази вечер, ще трябва да прекараш цялата седмица тук.
А децата? - Сестра ми.
И дума да не става. - Ами ако дойдат избирателите?
Като съпруга на следващия кмет, аз трябва да бъда тук.
Кой ще дойде по време на война? - Гледай си работата.
Оставам с теб, скъпи.
Къде е Илана?
Горе.
Той се нуждае от мен тук.
Илана, забранено е да сядаш на леглото. Не можеш да останеш тук.
Всички трябва да слязат долу.
Също трябва да покрием...
огледалото, снимките, всичко.
Няма друг начин, Илана, такива са правилата.
Тази стая ли ще запечатвате? - Не, ще запечатаме стаята на Ронен.
Проверихме я, малка е, Илана. - Миналата седмица никой не смяташе,
че ще бъдем 40 души за траура на Морис в запечатана стая.
Моля те, Жаки, остави ми тази стая.
Повярвай ми, Илана, разбирам те.
Но знаеш, това е само една седмица. Слез долу, всички те чакат.
Долу, долу.
Бен Лулу,
кои нареди къщата?
Аз. - Трябва да покриеш снимките.
Трябва да минеш през къщата,
да се увериш, че огледалата също са покрити.
Не се притеснявай, Елияу, всичко ще бъде наред.
И столовете трябва да гледат на запад, нали?
Не е толкова сложно.
След два часа трябва да кажем вечерната молитва.
Невероятен е този Бен Лулу.
Какво щяхме да правим без него?
Какъв човек.
Да се надяваме, че тази седмица ще е големия ти шанс да го свалиш.
Как точно? Няма да съм тук, на работа съм.
Вземи си почивка.
Използвай дните си за отпуск.
Виж... Той изобщо не ме забелязва.
Тя не може да направи нищо, преди Елияу да й даде развод.
Той може да си мечтае за Вивиан колкото си иска,
но ако все пак иска да има семейство,
ти си единственият му шанс.
Защо? Мислиш, че той иска деца?
Кой мъж не иска?
Каква трагедия...
Горкият човек...
Кой би си помислил, че ще си отиде така?
Как така той все още е ерген?
Вероятно има много проблеми. - Какво искаш да кажеш? Той е истински мъж!
Като лъв. Погледни каква коса.
Той има пари.
Знаеш ли какво? Ще питаме Илана.
Тя сигурно знае неговата история.
Да, и смяташ, че ще ми каже ли?
Тя едвам ми казва "Здравей". Илана.
Погледни тази чаша, Тереза.
Виж за какво е харчил парите си горкия човек.
Симона...
Ако не бяхме говорили, щях да долазя до теб на четири крака.
Бог да ни е на помощ!
Защо? Защо? Нужно ли е?
Това е антика, току-що я отремонтираха.
Илана, няма място за матраците. Къде ще седим?
Но не и на тези възглавнички.
Разбира се, че не Илана. Ще го поставим да гледа към стената, не се притеснявай.
Покрий всичко с найлон. Ще е наред.
Ще го направим в стаята на Ронен, става ли?
Това семейство си губи времето за глупости.
Бен Лулу, сложи си кипата.
Качвам се на горния етаж.
Къде е Морис? Къде е той?
Какъв срам, колко жалко, че умря.
Какво, Рути. Чакат ме отвън. - Не ми пука.
Ти ли изпрати хора да видят къщата?
Да.
Видяха ли я? - Не.
Защо трябва да им показвам моята къща?
Кои са те?
Обясни ли им, че брат ми е умрял?
Да, да, но какво става, Итамар?
Искам да продам къщата.
Какво? Какво говориш, Итамар?
Да продаваш? Не си продавам къщата. - Тихо.
Не мога да те разбера. Какво ти става?
Забрави, сложно е. - Тогава обясни ми.
Това не те засяга.
Това засяга мен и не искам да те замесвам сега.
Защо?
Някой друг продава ли къщата си?
Кажи ми... не трябваше ли да пееш на Бар Мицвата на Загури?
Вече ми отмениха 3 представления заради тази война и сега това?
Знаеш ли, сега цяла година не трябва да имаш представления.
Така си изкарвам хляба. Аз не пея за удоволствие.
Трябва да питаш равина. - Тогава ще питам равина.
Симона, какво правиш навън?
Пуша. - Тогава пуши вътре, скъпа.
Е?
И си свали бижутата. Няма нужда хората да говорят...
Хайде...
Какво ти е?
Бен Лулу,
успя ли да се свържеш с Орбах? - Ще се видя с него утре сутринта.
Разчитам на теб, вземи колкото можеш повече от него.
Бъди доволен от това, което ти предлага.
Защо? Само оборудването струва половин милион.
Той няма да ти даде това, което струва. - Тогава ще продадем на някой друг.
На кой ще го продадеш? - Това е работещ бизнес.
Бизнес отиващ към фалит, Хаим.
Кога утре сутринта? - Ще се среща с него в 8 часа.
Съжалявам, че те замесвам в това, Бен Лулу.
Благодаря ти, наистина, няма да го забравя. - Няма за какво.
Дано всичко да се нареди.
Искаш ли чаша чай или малко арак?
Ще сляза долу след минута.
Боли ме гърбът ми.
Това семейство си намери две прислужници.
Къде са всички? Какво е това? Лили изчезна.
Ирис се държи нагло, седи си в хола като гост.
Видя ли Рути? Тя не говори с никого.
Ита дори не дойде тук.
Имаш късмет, че съм тук...
Това е добро дело. Може би, с Божията помощ, ще те възнагради със съпруг.
Да, точно така!
Вивиан, искаш ли чаша чай? - Не, не, скъпа.
Всичко наред ли е? - Да. Имате ли всичко? - Да.
Виждали ли сте Лили? - Не.
Издишай...
Имам чувството, че ще стане с Бен Лулу.
Ела утре, облечи нещо хубаво, нека те забележи.
Вивиан не е в най-добрата си форма.
Не мисля, че изобщо му пука.
О, Бен Лулу.
Всичко наред ли е, момичета?
Всичко е наред, Бен Лулу.
Да сте виждали Вивиан? - Вивиан?
Не, не сме.
Сирена!
Това беше мотоциклет...
Този Садам Хюсеин ще ми докара сърдечен удар.
Вивиан.
Какво, Бен Лулу?
Имаш ли нужда от нещо?
Мога ли да ти помогна с нещо?
Ти направи повече от достатъчно. Всичко е наред.
"Възвишено и свято е името Божие". - Амин.
"в света, който Той е сътворил и нека бъде царството Му
"да разцъфти спасението Му и Неговият помазаник". - Амин.
"През твоя живот и в живота на цял Израел
"бързо и скоро. Сега кажи "Амин". - Амин.
"Благословен си, ти Господи, от чиято дума всичко се създава".
Амин.
Извинете ме, откога ядем месо по време на траур?
При иракските евреи се прави. - При нас не.
Това не е обичайно...
Не е приемливо!
Трябва ли да ви го казвам?
Добре. Направили са грешка. Никой няма да го докосне.
Да, правете каквото си искате.
Евелин, скъпа, махни месото от чиниите.
Бог да те благослови, Евелин, никой не готви като теб.
Замрази го до следващата седмица. - Каква глупост...
Не съм го приготвила. Това не ми е за пръв път в къща на траур.
Все едно не знам, че не се яде месо.
Това е известен факт. - Това е известен факт?
Тогава кой го е направил?
Стига вече. "Кой го направил, кои го донесъл... "
Какво значение има?
Воденички, сърца...
Морис ги обичаше...
Той ги обожаваше.
Всички карантии!
Мозък,
чревца...
бъбреци,
черен дроб, сърца,
пикочния мехур,
бели бъбреци.
Дреболиите бяха специалитета на Лили.
Бог да те благослови Лили,
и вие да сте благословени.
Но никой не прави чревца, като мама.
Как обичаше Морис това. Той го очакваше всяка Пасха.
Той го ядеше направо от тенджерата.
Толкова го обичаше.
Обикновено ми казваше,
"Вкусно е, мамо, толкова е вкусно... "
О, Боже...
Той ни напусна толкова внезапно. Как е възможно това?
За миг, Меир, за миг...
Той танцуваше цяла нощ,
усмихваше се на всеки и си отиде за миг.
Той ми каза толкова пъти през тази вечер,
"Обичам те, Илана".
Все едно знаеше, че ще си замине,
Казах му, "Морис, да си вървим...
Да вървим, Морис, да се прибираме вкъщи".
Той каза, "Не...
"още един танц, още една песен... " до 4 сутринта искаше да танцува.
Той обичаше да танцува, горкият, особено рокендрол.
Танцът приключи,
той падна на пода,
аз извиках: "Морис, Морис!"
Всички дотичаха да го вдигнат...
По пътя,
преди да стигнем до болницата,
той си отиде,
мъртъв.
Просто ей така, получи удар!
Господ да се смили над него.
Нека почива в мир.
Знати, чуй ме.
Видя ли лицето ми?
Какво искаш да кажеш, цветовете не си отиват?
Но аз изглеждам бял като варено яйце!
Какво искаш да кажеш, "Не можем нищо да направим"?
Това трябва да е готово днес.
Ами ако той си сложи плакатите преди мен, нямам шанс.
Това е... Това е измама!
Разбира се. Моите избиратели няма да ме познаят.
За Бога, какво става там?
Евелин е красива.
Тя е курва.
Защо мислиш така? - Защото тя е курва.
Не, аз я познавам. Тя е добро момиче.
Не знам...
Меир иска да стане кмет.
Не, той просто иска да работи.
Хубаво е, хубаво е...
Момичета, стига вече!
Мамо Ханина, добре ли си? Отвори си очите.
Всъщност, изглеждаш добре на плаката.
Лицето ти е осветено.
Получихме доста комплименти за песничката.
Ще я запишем след траурната седмица, нали? - С Божията помощ.
Но помни, аз ще пея песничката.
Добре, с Божията помощ, Давид.
Ако той победи, ще се погрижи за цялото семейство!
Не го казвай. Да не го урочасаш!
Защо ми го казваш на мен? - Така казват хората, нали знаеш.
Искаш да кажеш, че аз ще му донеса лош късмет?
Не, разбира се, просто е по-добре да не говорим за това.
Добре, ще млъкна.
Евелин, какъв е този цирк?
Така ме поставяш в неудобно положение.
Махни този кич от теб. - Добре, добре.
Бен Лулу? - Меир...
Искаш ли чаша чай? - Не, благодаря.
Ще ти донеса за всеки случай.
Меир, трябва да се връщам на работа, не съм се вясвал от два дни.
Ако имаш нужда от нещо, кажи ми.
Благодаря. - Здрасти, Жак.
Знам, че не е моя работа,
но трябва да говорите с Хаим. - За какво?
Говорихме миналата седмица, Всички бяхме заедно.
Разбирам.
Няма изход, Бен Лулу. С фабриката е свършено, това е.
Разбирам. Но все пак... Все пак трябва да поговорите.
Може би ще измислите нещо.
Бен Лулу, остави. Това е сложно, това е семеен въпрос.
Добре, Жак, добре.
Вие си знаете най-добре.
Какво иска Бен Лулу?
Видя ли? Поставих го на място!
Какво си мисли той, че не мисля за брат ми?
Хубава работа.
Не исках да го обидя, затова не казах и дума.
Ще ми се пръсне мозъка... да мисля за Хаим,
и той да дойде и да ми говори така.
Меир, трябва да говориш с Хаим и да му кажеш.
Какво да му кажа?
Да закрие фабриката, да сложи край на тази история.
Не можеш ли ти да го кажеш? - Какво иска той?
Да си продадем нашите домове? - Той не ни е молил за нищо.
Това е, което той очаква от нас да направим.
Нека помисля.
Имам една идея.
Виж мама, Бог да й е на помощ...
Чакай, Меир, това е за Бен Лулу. - Той си отиде.
И си свали тази пеперуда вече!
Защо? Аз не съм в траур.
Евелин, не ме ядосвай, нали?
Какво правиш тук, всъщност? Не трябва ли да си на работа?
Взех почивка. - Почивка? За какво?
Да помагам на Тереза.
Тогава отивай в кухнята. И свали това червило.
Добре. Добре.
О, Евелин.
Каква е тази пеперуда?
Ита, къде е Хаим? - Горе.
Той има мигрена, остави го на мира.
Какво горе, не може да бъде там.
Извинявай? Той има главоболие, дадох му хапче.
Какво? Счупих си един нокът.
Хаим.
Всичко наред ли е? - Да.
Започваме молитвата скоро.
Още ли те боли?
Хапчето помогна ли? - Да.
Всичко е наред, Ита, всичко е наред. - Добре ще бъда долу.
Слизам.
Моят чичо току-що се обади от Германия.
Съжалява, че не може да дойде.
Той обичаше Морис. - Да...
Ще му се обадя по-късно.
Ще говоря с него, Ита. Той ще разбере.
Не ми казвай, "Той ще разбере", Хаим.
Искам да говориш с братята си. - Какво да им кажа?
Защо си траят?
Какво искаш да направят?
Те работеха за мен, Ита, те не са били мои партньори.
Те бяха платени служители.
Извинявай, но един служител не може да си купи къща за 3 години от заплата.
Ти добре ги разглези. - Стига, каквото съм направил, направил.
Не мога да им кажа сега, "Върнете ми това, което съм ви дал". Това е минало.
Тогава защо сами не ти предложат?
Защо...
Бог знае защо. Всеки е зает със собствените си дела.
Твоите братя нямат срам.
Само преди четири години всеки от тях имаше...
мизерен магазин и едва изхранваше тези деца.
Забрави за тях Ита, забрави.
Ти не знаеш какво е чувството да нямаш пари, винаги си имала.
И защо мислиш направих всичко това за тях?
За да мога да дойда няколко години по-късно
и да кажа: "Върнете ми ги"? - Направил си го за тях?
Да, за тях, за да си вдигнат главите, да започнат отново.
Хаим, ти го направи за себе си.
Така, че да имаш нещо собствено. - Защо мислиш така?
Какво има?
Фабриката вървеше добре. Защо трябваше да я споделям с моите братя?
Фабриката успяваше благодарение на тях също.
Успяваше... един път да не се намеся и виж какво се случи.
Ти си доволна от това, нали?
Ти си доволна да ме виждаш унижен, слаб.
Кажи ми, ти луд ли си? За какво говориш?
Искам само да върнеш парите, които дължиш на чичо ми.
В противен случай, майка ми ще ме преследва до гроба ми.
Добре, време е за молитва. Остави сега, трябва да слизам.
Не разбирам. Защо? Защо ти е всичко това?
Спирала ли съм те някога за нещо?
Можеше да си живееш като цар с моите пари.
Да, твоите пари, твоят чичо, твоята майка, твоите къщи,
твоята Германия, дори и нашите момичета са твои.
Какво искаш от мен? Какво?
И аз какво? Къде съм аз във всичко това?
Ти си точно там, където искаше да бъдеш. Не ме обвинявай.
Кажи ми, мислиш ли, че можех да си карам "Волво"
докато братята ми едва можеха да си позволят някоя "бричка"?
Как ще изглежда?
Когато са идвали за помощ, никога не съм казвала не, винаги съм помагала.
Остави ме на мира сега, казах ти, че ще се погрижа за това
и ще го направя.
Винаги съм им давала, когато са поискали. - Какво искаш, Ита? Какво?
Искаш да се боря с тях сега ли?
Сега?
Когато брат ми е мъртъв? Сега ли му е времето? Какво?
Не мога да реша вместо тях.
Говорих с тях преди седмица. Те знаят точно какво става.
Повече от това нищо не мога да направя. Нищо.
Нищо чудно, че баща ти обичаше Морис повече от всеки друг.
Що за глупост е това?
Той му остави двата магазина, нали? Защо?
Ита, стои настрана от това.
Не е твоя работа какво е дал и какво не е дал баща ми.
Остави това. - Хаим. - Остави това.
"В името на Светия, благословен да е Той". - Амин.
"далеч отвъд всички благословии и химни, похвали и утешения,
"които се говорят по света, нека кажем: "Амин". - Амин.
Лили!
Какво правиш тук?
Какво има, скъпа?
Трябваше да се кача горе.
Хайде, хайде, скъпа.
Да се махаме оттук преди Илана да е дошла и да ни види.
Какво ти е?
Знам, знам...
Той беше толкова красив.
Той беше притеснен.
Той не беше на себе си последната година.
Всичко е заради нея.
Престани, скъпа. Какво значение има сега? Ела.
Той ми каза. Тя не го оставяше да се отпусне. Разходите, пътуванията...
Беше му дошло до гуша. На кой му е нужна такава голяма къща?
Тя го изстиска, Вивиан.
Това е, което искаха... това искаха. Хайде, да вървим.
Да бях напуснала Жак заради него.
Ти не ми помогна с това, Вивиан.
Не ми помогна.
Притеснявах се за теб.
Беше ме страх за теб.
Лили... Морис нямаше да остави Илана заради теб.
Може би за някоя непозната.
Но брат не би взел съпругата на свои брат?
Ти просто мечтаеше.
Той би умрял вместо да направи нещо подобно.
Той умря.
Брат ти е мъртъв, Вивиан, мъртъв.
Търсим това нещо в продължение на един час.
Какво има, скъпи? - Мама иска портмонето си.
Знаеш ли къде е? - Да. - Добре. Ние ще потърсим долу.
Хайде, скъпа. Добре, занеси го на майка си.
Той те чака.
Нека чака. Аз също чакам. - Вивиан...
Лили, Лили.
Искам да си кажа с нея няколко думи.
Тя също иска, Елияу, но не му е сега времето.
Изчакай, докато приключи тази седмица.
Тереза...
Кажи ми, какво си чула...
Ти и Меир ще продавате къщата ли? - Какво говориш?
Току-що го чух, някой ми го каза. Не помня кой.
Че продавам къщата? Току-що я построихме.
Ита и Хаим са тези, които продават къщата в Кириат Моцкин.
Да започнем да сервираме. Те умират от глад.
Донесох арак.
Погледни я. Не си помръдна и пръста.
Тя е депресирана. - Тя иска да стане актриса...
Какво общо има с това? Тя първо трябва да има бебе.
Тя не иска. Твърде рано й е. Оставете я на мира.
Да, актриса... на 30 години, от Кириат Ям. Кой ще я иска?
Тя си е сложила извънматочна спирала. - Вътрематочна. Не извън. Вътре.
Горкия Чарли.
Ами ти, Евелин? - Аз? Какво за мен?
Аз съм суха като пустиня. - Защо? Днес, можеш да имаш бебе и на 50.
48, 47? - Не съм 50, Ита. Нито на 47!
44 и половина. И без мъж няма да имам дете.
Ти си глупачка. Сестра ти е глупачка, Тереза.
Има банка със сперма, чувала ли си за това?
Отвратително... кой знае от кой е...
Днес можеш да си избереш от висок, слаб, рус мъж
със сини очи, професор, инженер от Техническия университет.
Къде е той? - Ще дойде.
Ще се появи. - С Божията помощ. - Да започваме да сервираме.
Това вероятно е скъпо, нали?
Аз ще го платя.
Аз ще платя за това.
Така или иначе това семейство ми струва доста.
Кой хърка?
Кой е?
Тереза...
Какво става, Хаим? - Тереза. - Тереза.
Хаим, къде е Илана?
Това звучи дъскорезница.
Нормално е, тя е родена в промишлена зона.
Симона, ти си в добро настроение тази вечер.
Каква е тази миризма?
Да не си се изпуснал. Познавам миризмата.
Можеш да я изпускаш през нощта...
Илана ела, ела и виж бъдещата жена на кмета.
Хаим, Хаим... - Меир, Меир...
Знати с плакати.
Меир... - Меир, ставай. Търсят те по телефона.
От общината. Търсят те по телефона.
Ало. Кой е?
Изчезвай!
Тереза...
Тереза!
Тревога?
Къде е Меир? - Тук съм.
Меир, чуй това...
"Охайон и никой друг, това е решението
"Меир Охайон винаги е пръв
"Кириат Ям заслужава най-добрия кмет...
"така че гласувай с бюлетина за Меир Охайон и никой друг".
Давид, Давид, не му е сега времето.
Но е хубаво, нали?
По-добро от версията на Бен Аруш. - Да, да.
Меир... Погледни Хаим. Гледай. - Гледам.
Не се притеснявай, имам една идея.
Какво? Какво? - Нещо.
Дори и да ни писне,
ще бъдем търпеливи и силни,
Садам Хюсеин няма да има последната дума. А сега музика...
Хаим не забеляза ли, че сме тук? - Той спи.
Искам да говоря с вас насаме.
Давид... - Качихте се, без да ми кажете?
Съжалявам, не можах да те намеря. Бързахме.
Седни. - Можеше да се обади...
Вчера Хаим излезе от къщата, нямаше го три часа тук.
Мисля, че е отишъл до фабриката. - Той имаше главоболие, беше в стаята.
Спри да го защитаваш! Той не беше тук.
Той излезе? - Жак, не бъди лицемер, моля те.
Нека поговорим, преди да го загубим и него.
Нека дълго да живее... - Боже опази! Не казвай това.
Какво според теб уби Морис ако не стреса и парите?
Не разбирате.
Не оценявате положението на Хаим.
Ако затвори фабриката, той ще потъне в дългове
и ще загуби всичко, което има.
Ита ще го изхвърли и вземе момичетата.
Ето затова ви извиках. Нека да поговорим.
Имам една идея. - Каква?
Виж, Жак, какво имаше горкия ни баща? Нищо!
Два магазина в стария център. Това е, което ни остави, нали? - И какво?
Вивиан използва един от магазините за нейния салон за красота за няколко години,
и го върна. - И какво?
И тогава Морис, Бог да пази душата му,
взе двата магазина за неговия бизнес и не ги върна.
И какво? - И той умря.
Хайде, обясни вече. - Защо ме притискаш?
Опитвам се да обясня нещо. - Добре, съжалявам, продължавай.
Татко не остави завещание и Морис, мир на душата му, взе двата магазина,
и продължи да работи там. - И така, какво искаш да кажеш?
Той има още 6 братя и 2 сестри. - Да. - И така, какво мислиш?
Вижте, докато нещата вървяха добре, всички си траехме.
Но сега, когато няма нищо, трябва да го разделим. - Как?
Трябва да го обсъдим с Илана. - Нямаш ли срам, Меир? - Защо?
Това ли е времето да се отнеме единствения източник на доходи на една вдовица?
Защо "единствения"? Защо "единствения"?
Тя има дяла на Морис в бизнеса на Бен Лулу,
и той ще й даде нейния дял.
Ние ще продадем магазините и ще дадем парите на Хаим.
Какво говориш? Морис няма нищо общо с Бен Лулу.
Морис умря без стотинка.
Те нямат нищо на свое име.
Мислиш, че Илана ще продължи да си живее така добре?
Тя ще трябва да продаде тази къща, за да изплатят своите дългове.
Как ще изглежда, да оставим непознат да се грижи за вдовицата на брат ни?
Бен Лулу?
Да, какво толкова? Нека той се погрижи за нея.
Освен това, не ме притеснява за тази жена.
Тя самата ще забие нокти в Бен Лулу.
Ще видите, няма да остане вдовица за много дълго.
Какви глупости говори той, Меир?
Итамар, след като вече говорим, нея не я е грижа много за нас.
Какво става с теб? Така ли се говори?
Тя каза на Морис да променят своето фамилно име.
Тя беше казала на Морис, че не иска името "Охайон" на вратата си. Това ли е хубаво?
Нея не я е грижа за семейството, ако не беше тя, той щеше още да е жив.
Не трябва никой да чува това.
Добре, достатъчно. Меир, какво искаше да кажеш?
Повтарям,
готов съм да дам своя дял от магазините за фабриката на Хаим.
Ти не разбираш.
Тя остава без нищо.
Трябва да се засрамиш.
Ако не дай си Боже нещо се случи с мен
така ли ще се погрижите за Рути?
Ако така са нещата, няма разрешение. Аз нямам никакви пари.
Меир, ние сме партньори на Хаим.
Партньори? Аз ли съм партньор?
Защо, не получавам никакви печалби?
Някой разделя ли дивидентите с мен?
Аз съм служител, и ти си служител.
Също и ти, Меир. А ти, Итамар, служител.
Това не е наш проблем. Хаим е шефа.
Ние сме просто служители. - Да.
Забравяте, колко много го искахме, как го убеждавахме да ни присъедини,
да инвестира парите си, парите на жена му.
Да, той е нашия шеф,
но той ни третира като партньори.
Никога не ни е казал какво да правим.
Никога не ни молил да му се отплащаме.
Ние сме партньори!
Това вярно.
Аз съм готов да си дам къщата.
Да дам всичко, което имам. А вие на какво сте готови?
Какво имаш толкова да губиш, Давид?
Апартамент с една спалня в Кириат Ям? - Жак.
Какво? Просто съм реалист.
Какво толкова ще загубиш? Нямаш жена или деца.
Какво? Подиграваш ли се с нас?
Какво си ти? Певец по сватбите.
На непълно работно време. Идваш в 12:00 и си тръгваш в 16:00.
Сега идваш и искаш да ни кажеш какво да правим?
Жак, всеки даваше това, което можеше и му се плащаше съответното. Стига!
Мислите ли, че щяхте да се справите сами?
Фабриката ни направи силни.
Бог да ви помогне.
Давид е прав. - Давид е прав?
Ти също ли искаш да си продадеш къщата?
Ти също можеш да предложиш твоята къща и магазина на Лили...
Какво става? Трябва да го оставим сам ли?
Искате да ме изкарате лошия? Така ли?
Защо трябва да бъда отговорен за място, където съм бил само служител?
Какво искаш да направя, Итамар? Да живея на улицата ли?
Вече съм на 48г. и най-накрая семейството ми има покрив над главата си.
И сега да предприема този риск? Ами ако не проработи,
ако не успее? Какво ще правя след това?
По-добре само един от нас да пропадне, така ще можем да помогнем.
Ние трябва да помогнем сега. - Итамар, кълна се...
Инвестирал съм в тези избори до последния ми шекел.
Кълна ти се в гроба на татко, нямам нищо останало.
Къде ще отида сега с пет деца,
жена ми и горката й сестра, която няма да ни напусне.
Тя няма късмет! - Добре, затова ли ни извика?
Нека всеки постъпи както прецени.
Само ние си знаем това, което имаме или нямаме.
Отиди повикай Чарли.
Чарли!
Меир, в семейството е каша. Трябва да сложим в ред нещата.
Ти си най-възрастния, това е твоя работа. - И кой ще ми позволи?
Не знам.
Какво става? - Седни, Чарли.
Кажи ми, Чарли, ти беше много близък с Морис последните няколко години.
Кажи ни, каква беше ситуацията? Ние сме обезпокоени.
За какво точно сте обезпокоени?
Какво точно ви засяга?
Той остави ли на Илана нещо?
Той сам е трябвало да ви го каже ако е искал.
Не се дръж нагло! Има проблеми, нали?
Трябва да знаем какво да правим с магазините, които Морис взе от татко.
Аз не знам нищо.
Не чу за какво говорим? Магазините на татко.
Не се прави на онемял. Отговори! Семейството е в беда.
Остави ме на мира, Жак. Не знам нищо.
На това семейство останаха ли ценности? Какво означава това?
Нарочно ли правиш това или какво? Кажи ми.
Способен си да ме хващаш за ризата и чак се разтреперих от страх.
Ти, и ти също, Меир.
Само ме докосни още веднъж и ще ти счупя костите.
Нека си върви...
Наглец!
Лили...
Какво чувам...
Ще си продаваш къщата ли?
Какво говориш, Евелин?
Нашата къща?
Не продавам никаква къща.
Кой ти го каза?
Никой не ми е казал нищо.
Търся къща в района.
Вашият район е хубав, нали? - Най-накрая, напускаш Меир и Тереза.
Колко още мога да остана да живея там?
Така е...
Браво на теб.
Хайде да отиваме. Те ни чакат.
Защо го включи?
Изключи радиото.
Трябва да знаем какво става. Ще го изключа след новините.
Но не е позволено.
Спри го сега. - Не.
След малко.
Това е въпрос на живот и смърт. Не го слушаме за удоволствие.
Има война. - Няма какво да се слуша.
Когато има сирена, то ще се включи автоматично.
Това е от което имаме нужда, нищо повече.
Той е прав. Това не е позволено.
"Благословен си Ти, Господи, Боже наш, Господар на Вселената,
чрез чиято дума всичко възниква". - Амин.
Какво има, Рути?
Какво става?
Теб те е грижа за радиото, но не и за семейството ти.
Това е сърцето, един ден тупти, утре спира и си отиваш, Аарон.
Не, не, не. Това не е възможно.
Сърцето му беше наред. Той спря да пуши преди три години.
Как? Защо? - Защо? Беше на парти...
Рождения ден на Ефи... - Жалко, че отиде на партито.
Танцувахме до 04:00 сутринта.
Исках да се прибирам вкъщи, той каза: "Още едно питие".
Той бе в добро настроение, искаше да продължи да танцува...
като по онова време в Турция.
В какъв хотел бяхме...
Какъв лукс, златни кранове,
храни на "шведска маса",
френски, италиански, нискокалорични...
Всичко в изобилие. - Той знаеше как да си угажда.
Морис знаеше как да пие. Можеше да си пийне
7, 8, 10 чашки.
Здравей, Жак, всичко наред ли е?
Стомахът ме боли, от 2 дни не съм ходил по голяма нужда.
Така се случва, когато не си си у дома, получаваш запек.
Искаш ли разслабително? - Не. И така в стомахът ми е каша.
Как си? Уморена ли си, скъпа? - Не съм мигнала през нощта.
Скъпа, има достатъчно хора да помагат. Легни си, ела по-късно.
Не, не, всичко е наред.
Жак...
Скъпа моя...
Цвете мое... - Сега ли е момента?
Скъпа, напоследък се държиш на разстояние от мен.
Знаеш ли какво искам?
Да ти купя онзи пръстен дето го набеляза миналата година.
Сега не е време да се пилеят пари, Жак.
Не си получавал заплата от три месеца.
Скъпа, ако Меир победи на тези избори
всичко ще бъде наред. - Защо?
Какво планираш?
Аз ще работя с него. - А фабриката?
Не знам Лили, фабриката е мъртва. - И Хаим?
Ще видим.
Мислиш ли, че общината ще ти плаща колкото Хаим?
Скъпа, в политиката има опции. - Опции...
Какво става? Евелин ме попита дали си продаваме къщата?
Каква е тази глупост?
Тя те попита дали си продаваме къщата? - Да.
Според теб свързано ли е с фабриката?
Лили, не се меси в това, твърде комплицирано е.
Скъпа, в края на месеца, с Божията помощ, ти и аз
ще се поглезим 3 дни в хотел "Принцес" в Ейлат.
Навлизаш в година за траур, не е време за купони.
Че кой ще купонясва? Няма да излизаме от стаята, скъпа.
Той умря точно, когато в частта от Тората за тази седмица се говори за дарения.
Човек, който е давал на бедните през целия си живот. - Точно така.
Отидох и попитах Равина...
Те не си говорят. - Разбира се, че си говорят.
Ти имаш очи, но не виждаш нищо.
Виждам си добре. Имам контактни лещи.
Ханина, Ханина!
Какво? - Какво има между Вивиан и Симона?
Защо? - Те не си говорят помежду си, нали?
Не си говорят! Защо?
Не знам. - Защо казваш, че не знаеш?
Млъкни! Ти не разбираш нищо.
Разбирам много добре. - Какво? Какво разбираш?
Те се прегръщаха и целуваха преди два дни...
Те погребваха брат си,
затова трябваше да се прегръщат и целуват, глупачко?
Аз ли съм глупачка?
Ти не разбираш нищо. Тази Симона не е лесна.
Стига сте говорили за дъщерите ми.
Достатъчно! - Добре. Ще млъкна.
Давид, чу ли какво се случило вчера?
Един Йеменски евреин без късмет от квартала Хатиква се задушил.
Наистина. Сложил си маската, забравил да изключи щепсела и се задушил.
Бог да му е на помощ, горкия.
Казвам ти, че ни обстрелват заради рафинериите.
"Благословен е Той, който отклонява ракетите. - Амин.
Дано някоя ракета да удари фабриката!
Това ще оправи нещата, Хаим. Знаеш ли какво означава това?
Ако има Бог, дано да я уцелят. Не само няма да загубим пари,
но ти ще бъдеш компенсиран от правителството.
Защо? Да не би Бог да прави бизнес с теб?
Наистина...
Какво й е на Рути? - Не й е лесно...
Това ли е твоето решение, Меир?
А?
Искаш ли да поговорим?
Защо?
Не искам сега.
Добре.
Когато искаш...
Заключи вратата.
Вивиан...
О, Бен Лулу... Всичко наред ли е?
Нека поговоря с нея, какво печели като се държи така?
Не се притеснявай, аз ще говоря с нея днес.
Така е с жените.
Днес ще се сдобрите.
Меир, ти си най-възрастния, окажи натиск върху нея.
Говори с нея.
Ако Морис беше жив, щеше да я убеди.
Помогна ли ти, когато беше жив, горкият? - Тя слушаше Морис.
Зная как!
Може би трябва да й кажеш...
че си готов да й дадеш развод.
По този начин, ще започнете да си говорите. Не се тревожи.
Специално в период на траур
е идеалното време за сдобряване. Това е всеизвестно.
Меир, ще се самоубия, но няма да дам развод.
Не съм казал да подпишеш, само кажи, че ще го направиш.
Не правя нещата по този начин.
Кажи й че...
Кажи й...
Кажи й, че я обичам.
Добре.
Вивиан? - Какво, Меир?
Трябва да говоря с теб.
Елияу... е тук. - Меир, не искам да чуя нито дума.
Нито дума.
Вивиан, слушай... - Остави ме на мира.
Моля те.
Размени няколко думи с него и това е всичко. Нищо повече.
Защо трябва да говоря с него? - Успокой се, да пием по едно кафе.
Искам той да се разкара...
Какво става? - Всичко е наред.
Видя ли я? - Остави я.
Остави я да прави каквото си иска. - Не. Винаги става на нейното.
И знаеш ли какво? Луда съм по нея, също.
Също съм луда по нея и тя трябва да го знае,
и да не мисли, че винаги е права. - Тя с всички е така.
И какво? Да не съм й робиня?
Няма винаги да съм отдушник на гнева й. Достатъчно!
Тя винаги го е правила, разсърди се на някой
и си го изкарва на мен. Достатъчно! До гуша ми дойде.
Сега си разстроена, остави това. - Точно така. - Послушай ме.
Не я обичам... Не я обичам вече.
Симона вече не ми е на сърцето!
Тя го знае.
Какво? Кой?
Илана. - Какво? Какво знае тя?
Не мога да кажа. Тя няма да ме погледне в очите.
Престани. Какви глупости са ти в главата сега?
Де да можех да изчезна... - Къде точно щеше да отидеш?
Щях да кажа на Жак, че не се чувствам добре.
Не мога да остана тук, не се чувствам добре.
Илана, децата, предметите.
Това ме влудява. - Знам.
Знам, Лили.
Ще му кажа, когато траура изтече. - Какво ще му кажеш?
Че го напускам. - Много неща може да се случат до тогава.
Знаеш ли какво? Сега си тръгвай...
Хайде, отиди да си починеш. Върни се утре.
Мислех, че повече ще виждаме Бен Лулу.
Той идва рано за сутрешната молитва и отива на работа...
Ти също ставаш рано.
Ставам в 7:00ч. за да дойда тук.
Трябва в 5:00ч. ли да ставам? - Не знам.
Тоалетната трябва да се почисти. Някой я е оставил мръсна.
Вземи белината.
Аз ли трябва да я почистя?
Кой ще го направи?
Направих страхотен сос...
Бен Лулу...
Извини ме, Евелин.
Какво е станало? - По-късно.
Бен Лулу?
Как си? - Добре.
Искаш ли арак?
Ще отида да им сервирам.
Аз ще се погрижа.
Отивам...
Моят доматен сос наистина излезе добър този път.
Бен Лулу, искаш ли сандвич? - Не, благодаря, Евелин, трябва да тръгвам.
Не искаш ли да хапнеш нещо, преди да тръгнеш?
Не, благодаря.
Бен Лулу...
Аз... имам рожден ден. - О, поздравления, Евелин.
Правя малко парти у дома след две седмици.
Бих искала да те поканя. Ще дойдеш ли?
Ще дойда. Разбира се, защо не? Ще дойда. Ще говорим по-късно?
Разбира се, разбира се, по-късно, не сега.
Добре... поздравления. - Благодаря.
Е, и?
Поканих го. - Къде?
За моя рожден ден след две седмици.
Какъв рожден ден?
Какво искаш?
Да му кажа да ме покани на някои луксозен ресторант?
Но това не е вярно.
Ще направим моя рожден ден и ще го поканим, това е всичко.
Разбира се и Меир ще те остави сега да си направиш парти вкъщи.
Какво искаш? - Искам да говоря с теб.
Нямаме какво да говорим, Елияу.
Скоро ще бъде Бар Мицвата на Шай и си помислих... - Какво?
Искам да се върнеш у дома.
Няма да се върна, Елияу. - Защо не?
Живееш като куче в някаква дупка. - Добре съм, където съм си.
Вивиан, ще направя каквото поискаш. Върни се.
Искам развод. - Никога няма да ти дам развод.
Чуваш ли? Никога. По скоро ще се самоубия, Вивиан.
Мръдни. Остави ме.
Вивиан, помисли за това, рискуваш да загубиш всичко.
Какво ще спечелиш от твоя инат?
Погледни се. Вече не си млада, имаш 4 деца.
Какво имаш да предложиш? Нищо.
Кой ще те вземе?
Запомни този ден, Елияу. Ти ще ме молиш за развод.
Какво си мислиш, че си търся съпруг?
Не, имам си работа.
Имам си място да отдъхна и си имам спокойствие.
Това е всичко. Имам всичко, което ми трябва.
Всичко.
Чаках в продължение на 3 години.
3 години!
Няма да чакам още дълго. Не! Някой ще дойде, ще ми хареса,
ще отида с него. Няма да мисля за теб Елияу.
И какво ще кажат за теб?
Омъжена жена си търси мъже...
Ако чаках досега, бе само заради твоята чест, Елияу, не заради моята.
Изобщо не ми пука какво казват.
Ще отида на кино и кафенета и целият свят ще ме види
и после срама ще бъде за теб, за теб, Елияу.
Така че, ако не ми дадеш развод, не само ще загубиш мен,
ще загубиш също скапаната си чест.
Запомни ми думите.
Никога не съм могъл да разговарям с теб.
В момента, когато си отворя устата, ти ме атакуваш.
Какво искаш? Махни се оттук, тръгвай си.
Какво искаш?
Те ще се оправят добре и без теб и твоите гримаси.
Аз също не искам да остана тук.
Никой не зачита мъртвия тук. Няма почит към брат ти.
Говорите за бизнес и пари, вместо да се молите за него.
Душата му няма да стигне до небето.
Това е забранено, Вивиан. Забранено.
Всички ще платите за това.
Цялото семейство ще плати за това.
Какво говориш? - Какво?
Кой говори за пари?
Хайде, щом не искаш да бъдеш тук, махай се оттук.
Твоите братя не заслужават моето уважение.
Никога няма да стъпя отново в тази къща.
Наистина ли? Чак се изплаших.
Върви и не се връщай!
Проклинаш ли ме?
Внимавай какво говориш, Вивиан.
Ти бъди внимателен. - Не, не, ти внимавай.
Не, ти трябва да внимаваш. - Аз? Аз ли трябва да внимавам?
Да, ти. Внимавай.
Внимавай, внимавай!
Внимавай! Казвам ти. Говоря сериозно.
Защо, какво съм казал?
Нищо.
Нищо, ти никога не казваш нищо.
Остави ме на мира.
Ще видим какво ще стане с теб.
Ще видим.
Отивам си вкъщи.
Горкия Морис.
Не можеш ли да кажеш "извинявай"?
Не смятам, че трябва.
Какво искаш от мен?
Какво?
От деня, когато дойдохме тук, за горкия Морис,
не е спряла да се втренчва в мен с тези нейни очи,
и никога не казва нищо.
Казах й, "Нека поговорим", но тя не поиска.
Какво съм й направил, какво?
Тук, пред всичките ми братя, кажи какво искаш.
Тя ме третира така от 2 години и нищо не казва.
Нищо!
Не мога повече.
Не искам да говоря с теб.
Чакай, чакай, Вивиан, Симона, какво става?
Какво става? Какво? Ти не знаеш нищо, нали?
Тя при всяка възможност гледа да ме нарани.
Ако съм я наранил, нека ми го каже. Нека го каже.
Ще падна на колене и ще поискам прошка от нея.
Нека ми го каже.
Достатъчно. Прегърнете се, и край на тази история.
Стига вече!
Без такива прегръдки отново.
Все същата стара история на всеки празник, по всеки повод.
Идваме, сдобряваме се, прегръщаме се, целуваме се
и след това тя не говори с мен. За какво?
В името на този траурен период, за Морис, в негова чест.
Кажи най-накрая кое те притеснява и да спрем с тези неща.
Теб ти харесва това, нали?
Да се правиш на потърпевша пред всички.
Ами вие?
Какво гледате?
Всички сте лицемери.
Какво, Меир? Зяпнал си ме в лицето.
Майната ви на всички! - Симона!
Симона, какво?
Иска ти се да ме фраснеш с ръка ли?
Хайде, посегни ми ако си мъж! Не ти ли стиска?
Някога посягал ли съм ти? Аз?
Никога не съм ти посягал с ръка. - Симона, какво е това?
Ти също млъкни.
Вече не мога да понасям да ви гледам.
Сега се успокой... - Меир, Меир...
Чуваш ли? Стига! - Не пипай сестра ми.
Не ме е страх. Плюя на всички вас.
Меир, Меир, нека поговоря с нея спокойно.
Стига, Хаим. Някой трябва да постави в ред нещата тук.
Ти ли ще ги поставиш в ред? От кога?
Морис е единственият, който го правеше преди и сега него го няма.
Морис е мъртъв. Отиде си!
Разбира се ще го направиш... - Ха така...
Какво ти става? Имай малко почит към седмицата на траур.
О, не, тя отново започна.
Изведете я от тук.
Не искам да я виждам повече. Бог да ме вземе...
Бог да ви вземе всички! Амин.
Трябва да се засрамиш. - Какво правиш?
Меир! - Копеле!
Достатъчно! Какво става с теб? Меир.
Стига. Стига глупости.
Млъкни веднъж завинаги.
До гуша ни дойде от голямата ти уста. - До гуша ли ви дойде?
Омръзна ли ви вече? Предпочитате да се прегръщате
и целувате, а след това зад гърба си да се кълнете?
Казвам, каквото ми е на сърцето. И изобщо не ми пука.
Боже, какво ви става? Достатъчно!
Не е достатъчно! - Стига! - Не, няма.
Когато моя Миха беше жив, знаехте как да идвате,
и да ядете за наша сметка, да пиете,
да взимате пари назаем, които никога не връщахте.
Лижехте му ръцете.
Сега, когато е мъртъв, никой не дохожда вече.
2 години. Никой не е стъпвал в къщата ми 2 години.
Никой не попита:
"Имаш ли нужда от нещо, Симона?"
"Как се справяш, Симона?
"Имаш ли нужда от помощ?"
Забравихте моето име.
Ще видиш, Илана, след седмица и теб ще забравят също.
Тя е права. Никой от вас не се запита
дали тя няма нужда от нещо...
Тя прекъсна контактите. Тя не искаше да говори с никого.
Тя не отговаряше на телефона, нищо. И така се отказахме.
В такава ситуация не се обаждаш. Качваш се в колата и идваш.
Тя ви е сестра. - Млъкни. Ти млъкни.
Това ли знаеш да правиш, ах...? Да удряш и викаш...
Каква е цялата тази омраза? Какво ви става?
Чарли, Симона, нямате ли срам?
Изведнъж станахте големи герой.
Надигнахте глави. - Ти трябва да се срамуваш!
Ти трябва!
Ти, Итамар. И ти, Жак.
Не беше ли Миха, който ви помогна да започнете свой бизнес?
Ти дойде при него, взе 80,000 шекела, всичко е записано!
Все още пазя тези бележници.
Върнахте ли го обратно? Друг път. Той не видя нито стотинка.
Когато той умря, Морис пое неговия бизнес, както си беше,
с оборудването, неговите служители.
Той обеща да ми плаща 3000 шекела на месец.
В крайна сметка, ми плащаше 10 месеца и след това изчезна.
Никога не го чух или видях отново, докато не умря.
Илана, кажи ми, не е ли вярно?
Той фалира, ти знаеш това!
Бизнеса рухна без Миха. - И да му бях звъняла,
той нямаше да отговаря на моите обаждания.
Не е ли така, Илана? Кажи ми, не е ли така?
Не знам. Не съм участвала в бизнес делата на Морис.
Добре, достатъчно.
Не й отговаряй. Тя е права. Оставете я на мира, достатъчно.
Ти да млъкнеш.
Млъкни.
Не мога да понасям да чувам гласа ти вече.
Тя е луда. Симона полудя.
Достатъчно. - Луда?
Луда?
Луда с лоши очи.
С големи лоши очи.
О, страх ли те е?
Страхуваш ли се от злите ми очи? Затова ли искаш да млъкна?
Ти винаги си се страхувала от мен.
Страх те е, че ще те урочасам.
Беше те страх, да не урочасам с моя поглед децата ти.
Ти винаги си се страхувала от мен. Страхуваше се, че ревнувах.
От какво?
От какво, Симона?
От какво? От моят скапан живот с Елияу?
Винаги си имала повече от мен и съм се радвала за теб.
Палтото, което тя си купи в Ню Йорк за $100,
след като 3 години го носеше всеки един ден,
искаше да ми го продаде за $150.
Да беше го дала на някоя непозната но не, тя искаше да ме обиди,
да покаже, че ме мрази. Защо? Защо?
Без причина. Така. Не те обичам вече.
Не обичам никого.
Защо трябва да ви обичам? Защо? Защото сте ми братя?
Това да не е закон?
И какво, ако не ви обичам вече? Какво ще правя тогава?
Симона, не е хубаво да говориш така. - Ти да мълчиш.
Колко пъти дойде да ме попиташ как свързвам двата края?
Добре, млъкни, млъкни. Не можем само това да слушаме.
Ти също така си вирна носа към нас с всичките си пари.
Няма повече пари. Няма повече!
Не се опитвай да се правиш на бедна. Миха те осигури за цял живот.
Не ти липсва нищо. - Така ли си мислите.
Третираш Морис несправедливо.
Как щеше да започне Миха, ако не беше помощта на Морис?
Ти забравяш. Всички вие забравяте.
И Миха ги възстанови с лихвите.
Симона, той не получи бизнеса като подарък.
Той плати 100,000 шекела в брой за него.
Плащаше ти, докато бизнеса се срина. Да не очакваше да ти плаща
от своя джоб след като бизнеса се провали?
Той бе затънал до гуша в дългове, кажи й.
Ако Бен Лулу не беше предложил на Морис да работи с него
нямаше да има какво да яде. Засрами се!
Изведнъж вече знаеш за бизнес делата на Морис.
Ти... ти уби брат ми.
С твоите изисквания, твоите прищевки,
твоето пазаруване. Никога не беше доволна.
Нищо не беше достатъчно. Искаше още и още, докато той се срина.
Млъкни! Не говори така за майка ми.
Ти да мълчиш. Кой мислиш те отгледа?
Кой ти бършеше задника? Майка ти?
Правих всичко в тази къща, докато тя си седеше с кръстосани крака.
С години й прислужвах без никакви пари.
Вън от къщата ми! Махнете я от къщата ми!
Махай се! - Мамо...
Хаим, Меир, Давид, Изведете я оттук.
Илана, успокой се, достатъчно.
Тереза, донеси й чаша вода. Достатъчно! Отиде твърде далеч!
Аз ще си отида...
Ще си седя вкъщи. Ще скърбя за него в моята къща.
Ти няма да си тръгваш оттук. - Не й казвай какво да прави.
Ще прави, каквото иска. - Ти имаш голяма уста, а?
Кой те е питал? Покажи малко уважение към семейството си.
Виж кой го казва. Говориш за уважение.
Ако имаше малко уважение към семейството си,
нямаше да искаш да вземеш двата магазина
от вдовицата на брата си.
А за мен ли ги искам?
Това е за Хаим.
За фабриката.
За да помогна на Хаим.
Искаш да продадеш магазините ли?
Молил ли съм те за нещо?
Магазините дори не са наши.
Мислиш ли, че ще взема магазините на Морис от Илана?
Не искам нищо от теб!
Нека всеки се грижи за себе си. - Досега ти се грижеше за тях.
Защо да не се погрижат за теб сега? - Ита, не се меси.
Имам право да говоря. Това са моите пари.
Това са парите на моето семейство.
Добре, затова беше шефа,
но те работиха и получаваха заплата.
Тереза, не можеш да си купиш къща със заплата от 3 години на служител,
и да отиваш в чужбина два пъти годишно.
Скъпа, за построяване на къщата ми съм изхарчила 2 спестовни влога.
Не ме карай да се смея.
Репарациите на майка ми получени от Германия платиха за тази фабрика.
Добре, но нали направихте каквото искахте с парите си.
Никой не ви е молил, никой не ви е карал насила.
Тя е права. Вие сте прави.
Това беше наше решение и на наша отговорност.
На твоя, Хаим.
На твоя отговорност.
Забравяте къде бяхте преди...
Забравяте.
Брат ви дойде, издигна ви, отвори фабрика за семейството.
Вижте се, три години по-късно.
Ита, с цялото ми уважение, Хаим отвори фабриката за себе си
защото искаше, а не за някой друг.
Чакай, мислите, че не трябва да помогнете сега,
когато фабриката пропада? Помогнете на вашия брат, както...
той ви помогна?
Какво знаеш, Ита?
Защо винаги мислиш, че знаеш всичко?
Обсъдихме го по между си и взехме някои решения.
Аз ще продам къщата ми, нали така?
И предлагам да спрем да говорим за това сега, не му е точно времето.
Някой друг ще продава ли къщата си?
Аз ще си продам къщата.
Някой друг?
Тереза, продавате ли? Продавате ли?
Лили? Жак? - Рути...
Ти продаваш ли? - Успокой се, става ли?
Нямаме нужда и ти да добавяш към всичко това.
Аз не продавам къщата си, разбрахте ли?
Аз не продавам къщата си.
Виждаш ли, Итамар?
Те знаят как да се грижат за семействата си. - Рути, достатъчно.
Не, не е достатъчно. - Стига, Рути, стига.
Не се притеснявай, няма да позволя да продадеш къщата си.
Няма да позволя на никой тук да продаде къщата си.
Никой да не се притеснява.
Ита, Ита, Ита!
Аз вече загубих пари.
Но няма да позволя да вземеш репарациите на чичо ми.
Те ще загубят къща, но той е загубил цялото си семейство в Германия.
Това е всичко, което му е останало. - Ита, моля те...
Той ти направи услуга. Той ти зае пари.
И ти трябва да му платиш обратно до последната стотинка!
Това са само пари, Ита, само пари.
Само пари? Погледни се. Само пари...
Аз ще върна парите, Ита. - И как ще стане?
От къщата, която си ипотекирал, без да ми кажеш?
От твоите братя?
От затъващата фабрика? Как ще му ги върнеш?
Всичко ще бъде наред, скъпа моя.
Моля те, успокой се.
Успокой се.
Остави ме на мира! - Ита! Ита!
Виж, Итамар си продава къщата за да спаси брат си.
Ти си най-възрастния, Меир. Ти трябва да служиш за пример.
Защо се смееш? Защо се смееш?
Ако се беше държал като най-възрастния
щеше да вземеш отговорността от Морис
и тогава може би нещата щяха да са по-лесни за него.
Какво искате от мен? Тереза, те искат да ме убият.
Морис винаги е имал повече от мен,
така той взе нещата в свои ръце.
Нямах против.
Винаги сте имали към него уважение, а мен игнорирахте.
Дори и татко, Бог да го прости.
Татко никога не ни е посягал с ръка.
Посягал ли съм ръка без причина?
Това беше за да се научите!
Удрял съм ви, защото ви обичам.
Всичко, което съм правил, съм правил за ваше добро.
Вие бяхте моите малки братя...
Сега доволен ли си? Засрами се. Това ли е уважението към брат ти?
Ако ти имаше някаква чест, щеше да дадеш нещо на Хаим.
Погледни Давид. Той няма нищо и дава. Той е почтен.
Ти първо стани баща.
След това ми говори за чест. - Млъкни...
Чарли!
Жак, остави го на мира.
Махни се...
Дръж го, Итамар. - Стига вече. Стига.
Стига, достатъчно!
Какво става с вас?
Молил ли съм ви за нещо?
А? Не искам нищо от вас.
Не искам нищо, не дай Боже, какво става с вас?
Това ли е начина за държане?
Миналото си е минало. Какво съм дал, съм дал от любов.
Това е всичко, край. Не искам нищо от вас. Нищо.
Трябва да се срамувате от себе си.
Мразя те.
Всичко е по твоя вина. Защо трябваше да си отваряш устата?
Илана, къде отиваш?
Отивам в стаята си, и ако зависи от мен, всички може да се прибирате по къщите си.
Това не е начина да се говори, Илана.
Какво... това сирена ли е? - Тихо.
Сирената! Тревога! - Мамо, мамо!
Мамо!
Къде ми е маската?
Бързо, бързо, бързо.
Не се страхувай, не се плаши. - Мамо, къде си сложила маската си?
Итамар!
Отвори!
Какво искаш да ти кажа?
Мерси за ваканцията, която ми уреди.
Не можеш да останеш тук, Илана.
Има хора, на долния етаж.
Не искам да слизам долу.
Те питат за теб. Какво да им кажа? - Каквото си искаш.
Какво става? Всичко наред ли е?
Илана, какво става, скъпа? - Няма да сляза долу.
Защо, Илана? - Остави я на мира, Давид.
Искам Симона да напусне моят дом.
Какво искаш да кажеш, "моят дом"? Няма "моят дом" сега.
Ще получиш твоят дом обратно, когато свърши седмицата на траур.
Няма да седя в една и съща стая с Симона. - Ти нямаш избор.
Какво ще направите? Ще ме завлечете насила надолу по стълбите?
Оставете я на мира, тя ще се успокой и ще слезе долу.
Няма да се успокоя, и няма да сляза. - Илана, горката Симона,
Какво искаш от нея? Тя го каза без умисъл.
Ти я познаваш. - Всяка нейна дума си я мисли. Също и вие.
Знам, че вие мислите точно като Симона.
Че аз съм убила Морис с моите прищевки, нали?
Това е, което си мислите. - Боже опази. Кой казва това?
За Бога, кой го е казал?
Не мисли за това. Това бе острия език на Симона.
Нямаш право да мислиш така.
Добре, добре, ще сляза. Ще почета гостите.
И през нощта ще спя в моята стая и никой да не казва нито дума.
Това ли е уважението ти към Морис?
Как се осмеляваш да ми говориш за уважение?
Достатъчно, оставете я. Нека всеки да прави както го чувства.
Бен Лулу...
Искаш ли нещо за ядене? - Да, ако има нещо.
Да, има ориз с... грах на печката.
Не си ли на работа днес? - Трябваше да дойда.
Как са те?
Не много добре.
А ти, Вивиан? Как си?
Аз съм добре.
Добре...
Ще отида при тях.
Не искаш ли да хапнеш нещо?
Не мога да издържам вече...
Не мога повече.
Не мога...
Лили...
Не мога да остана в тази къща повече.
Здравей, Илана.
Искаш ли нещо?
С удоволствие бих пила чаша кафе, благодаря.
Захар? - Две лъжички..
Той обичаше да седи тук всяка сутрин.
Ние си пиехме кафето заедно...
Как са момчетата?
Затворили са се в стаите си. - Да.
Трябва да тръгвам.
Аз също трябва да тръгвам. Децата ме чакат.
Лили...
Морис не те обичаше.
Защо казваш това?
Защото знам.
Симона...
Искаш ли?
Не.
Вивиан...
Добре ли си?
Да.
Симона...
Обичам те.
Защо?
Защото си ми сестра.
Мамо...
Какво ти е?
Мамо.
Искаш ли нещо?
Какво ти става?
А?
Мамо?
Само ако ти беше тук...
Само ако телефона звъннеше, щях да отговоря, сине мой, и да чуя гласа ти.
Кой ще ме потърси, сине мой?
Кой ще ме попита: "Какво ново, мамо"?
Translation ZALMEN BEHAR
"Шива" Седем дни